Tidligere:
Jeg har knapt nok drept noen her.
Er du i Firenze for Roman?
Roman taler tilStudiolopå fredag. Du bør komme.
- Hvilken usømmelighet tiltaler deg? - Din, dr. Fell.
Skal du vri meg inn i en ukomfortabel stilling?
Jeg skal rette deg ut.
Snegler liker å spise med selskap. Om det bare kunne vært Will Graham.
Er Will Graham i live?
Will var ingen erstatning for terapi.
Hva har du gjort, Hannibal?
Abigail...
Jeg visste ikke hva jeg skulle gjøre, så jeg bare gjorde som han sa.
Hvor er han?
Det var meningen at du skulle dra.
Vi kunne ikke dra uten deg.
Tiden ble reversert. Tekoppen jeg knuste samlet seg igjen.
Det ble gjort plass til Abigail i din verden.
Forstår du? Det ble gjort plass til oss alle, sammen.
Jeg ville overraske deg.
Og du... Du ville overraske meg.
Jeg lot deg kjenne meg. Se meg.
Jeg ga deg en sjelden gave. Men du ville ikke ha den.
- Gjorde jeg ikke? - Du ville nekte meg mitt liv.
Nei, nei... Ikke ditt liv.
Så du ville ta friheten fra meg. Stenge meg inne i en fengselscelle.
Tror du at du kunne endret meg slik som jeg har endret deg?
Det har jeg allerede gjort.
Skjebnen og omstendighetene har ledet oss tilbake til dette øyeblikket.
Når tekoppen knuser.
Jeg tilgir deg, Will. Vil du tilgi meg?
Ikke... Ikke...
Du kan få alt til å forsvinne. Len hodet bakover.
Lukk øynene. Gå ut i den rolige elven.
- Hvordan føler du deg? - Tørst.
Det er noen her som har ventet på å få besøke deg.
De sa at han visste akkurat hvordan han skulle skjære meg.
De sa at det var kirurgisk.
- Han ville at vi skulle overleve. - Han etterlot oss for å dø.
Men det gjorde vi ikke. Han skulle ta meg med seg.
Vi skulle alle dra sammen. Han hadde gjort plass til oss.
- Abigail. - Hvorfor løy du til ham?
At det som var galt var det rette å gjøre var en for grusom tanke.
Han ga deg muligheten til å ta alt tilbake og du bare løy.
Ingen trengte å dø.
Det er vanskelig å forstå hva som ville skjedd, -
- hva som kunne skjedd og hva som i en annen verden faktisk skjedde.
Jeg har slitt nok med å håndtere denne verdenen.
Jeg håper noen av de andre verdenene er lettere for meg.
Alt som kan skje, skjer.
Det må ende godt og det må ende dårlig.
Det må ende på alle mulige måter.
- Dette er måten det endte for oss. - Vi har ingen slutt.
Han har ikke gitt oss en enda. Han vil at vi skal finne ham.
Etter alt han har gjort, ville du fortsatt gått til ham?
Om alt som kan skje skjer, så kan du ikke gjøre noe galt.
Du gjør bare det som er meningen.
Når vi har forlatt dette livet vil jeg alltid ha dette stedet.
I minnepalasset ditt?
Palasset mitt er stort, selv i middelaldersk målestokk.
Foajeen er det normanniske kapellet i Palermo.
Alvorlig, vakkert og tidløst.
Med én påminnelse om dødelighet, en hodeskalle inngravert i gulvet.
8 måneder senere
Det normanniske kapell Palermo i Italia.
Selv i en opplyst verden kommer vi hit for å føle oss nærmere Gud.
- Føler du deg nærmere Gud? - Det er ikke Gud jeg vil finne.
Tror du på Gud?
Det jeg tror på er nærmere science fiction enn noe i bibelen.
Alle vet det, men ingen sier det.
G-D vil ikke gjøre en fordømt ting for å besvare noens bønner.
Gud kan ikke frelse noen av oss fordi det er uelegant.
Eleganse er viktigere enn lidelse. Det er Hans verk.
- Snakker du om Gud eller Hannibal? - Hannibal er ikke Gud.
Han hadde ikke hatt det gøy med å være Gud.
Å trosse Gud, det er hans måte å more seg på.
Ingenting ville gledet Hannibal mer enn at taket kollapser under en messe
Fulle benker, et kor som synger. Han hadde elsket det.
Og han tror Gud også ville elsket det.
Åstedsgransking Ingen adgang
Er det ham?
- Hva sa han? - Han sa han vil snakke med deg.
SignorGraham...
Etterforsker Rinaldo Pazzi. Questura di Firenze.
- Du er langt unna Firenze. - Du er langt unna Baltimore.
Jeg har lest alt jeg kunne finne om FBis profileringsmetoder.
- Jeg har lest at du var fengslet. - Les videre. Jeg ble frikjent.
Du kommer til Palermo og veldig snart blir det funnet et lik.
Presten i Cappella dei Normanni sa at du har tilbragt mye tid der.
- Jeg har bedt. - Man kan finne trøst i bønn.
Det gir deg en distinkt følelse av å ikke være alene.
Ciao.
Er Will Graham her på grunn av liket eller er liket her pga. Will Graham?
Hvorfor er du her?
Jeg er som deg. Jeg gjør det du gjør. Vi deler fantasiens gave.
Jeg har arrene til en mann som grep bladet til sin gave.
Du grep i feil ende.
Øyeblikkene når koblingen dannes, det er min største glede.
- Å vite. - Å vite. Ikke føle, ikke tro.
Du visste hvem som drepte den mannen og etterlot ham i Cappella Palatina.
- Vet ikke du det? - Jeg møtte ham for 20 år siden.
Il Mostro. Monsteret i Firenze.
Han arrangerte ofrene sine som et vakkert maleri.
Il Mostro skapte bilder som festet seg i hodet mitt.
For 20 år siden... Jeg dvelte ved et par som ble funnet drept -
- bak i en pickup i Impruneta.
Likene var dandert, utsmykket med blomster.
- Som en Botticelli. - Akkurat som en Botticelli.
Hans maleri, Primavera, henger fortsatt i Uffizigalleriet i Firenze.
Akkurat som for 20 år siden. Den utsmykkede nymfen til høyre.
Blomstene strømmer fra munnen hennes, helt likt.
Uffizigalleriet, det var der du traff Il Mostro.
Det var der jeg traff denne mannen.
Monsteret i Firenze.
Suksess kommer som et resultat av inspirasjon.
Åpenbaring er utviklingen av et bilde -
- som først er diffust og så blir klart.
Å finne inspirasjonen Il Mostro brukte var en triumf.
Jeg dro til Uffizi og sto foran den originale Primavera dag etter dag, -
- og det fleste dager så jeg en ung, litauisk mann.
Like trollbundet av Botticellien som jeg var.
Like trollbundet som jeg forestilte meg at Il Mostro ville være.
Og hver dag så jeg ham gjenskape Primavera med blyant, -
- akkurat som han gjorde med kjøtt.
Jeg visste det. Det var det beste øyeblikket i mitt liv, -
- et øyeblikk av åpenbaring som gjorde meg berømt og så ruinerte meg.
I ambisjonens rus -
- ødela Questura nesten den unge mannens hjem på jakt etter bevis.
- Han etterlater ikke bevis. - Nei, det gjør han ikke.
Han spiser dem.
En annen mann, ikke en uskyldig mann, -
- men uskyldig i disse forbrytelsene, var en drømmemistenkt.
Han ble dømt uten bevis, bortsett fra karakteren hans.
Skyld har en tendens til å ikke feste seg ved Hannibal Lecter.
Det har en tendens til å feste seg ved deg.
Jeg knuste hvert bein, -
- brakk dem dynamisk.
Gjorde deg formbar.
Jeg flådde deg, bøyde deg, -
- vridde deg og trimmet deg.
Hode, hender, armer og bein.
En kunsthage.
Dette er mitt verk.
Et valentinerkort skrevet på en knekt mann.
Will?
Jeg føler meg nærmere Hannibal her.
Gud vet hva jeg ville vært uten ham.
Han ga oss sitt knuste hjerte.
- Hvordan visste han at vi var her? - Det gjorde han ikke.
- Men han visste vi ville komme. - Han savner oss.
Hannibal følger flere tankespor på en gang uten distraksjoner -
- og et av sporene er alltid for at han skal more seg.
- Han leker med oss. - Alltid.
Vil du fortsatt bli med ham?
Ja.
Han ga deg tilbake til meg.
Og så tok han deg.
Det er som Sofie og fotballen, han river deg stadig vekk.
Hva om ingen døde? Hva om vi alle dro sammen?
Som vi skulle gjøre etter at han serverte lammet.
Hvor hadde vi reist?
- I en annen verden? - I en annen verden.
Han sa han gjorde plass til oss.
Det var gjort plass til deg, Abigail. I denne verden.
Det var den eneste plassen jeg kunne gjøre til deg.
Ber du?
Hannibal ber ikke. Men han tror på Gud, intimt.
Jeg spurte ikke Hannibal Lecter.
Jeg tror mine bønner ville føles innsnevret av helgenene og apostlene -
- og Jesus Pantocrator.
- Hvordan føles dine bønner? - Jeg håper mine bønner slapp unna, -
- at de fløy opp til Gud. - Ba du om at du skulle ta ham?
Du burde be om at han ikke fanger deg.
Jeg ledet ikke Questura di Firenze uten grunn.
Du kunne ikke ta ham som barn.
Hva får deg til å tro at du kan ta ham nå?
Du.
Hva får deg til å tro at jeg vil ta ham?
Signor Graham...
Om det kunne tilfredsstilt deg -
- vil jeg foreslå å la Il Mostro gå.
- Akkurat som deg kan jeg ikke det. - Han kommer til å drepe deg.
Jeg har som regel rett om sånt.
Han lot deg kjenne ham. Han sendte deg hjertet sitt.
- Hvor er han nå? - Han har ikke gått noe sted.
Han er fortsatt her.
Hannibal!
Signor Graham?
Du bør ikke være her nede alene.
- Jeg er ikke alene, jeg er med deg. - Du vet ikke hvilken side jeg er på.
Hva skal du gjøre når du finner ham, din Il Mostro?
Det lurer jeg på selv.
Du og jeg bærer de døde med oss, Signor Graham. Vi må lette byrden.
Hvorfor bærer du ikke dine døde til kapellet før slutter deg til dem?
Du er allerede død, er du ikke?
God natt, kommandør...
Hannibal.
Jeg tilgir deg.
Tekst: Ole Johan Grøndal Hansen www.btistudios.com